Příliš mnoho otázek kvůli bombám
Příliš mnoho nezodpovězených otázek mě napadlo od chvíle, kdy naši letci
začali bombardovat Jugoslávii. Natolik závažných, že bez jejich logického
zodpovězení nemohu v žádném případě s celou akcí souhlasit. Chtěl bych
tímto článkem poprosit všechny (není jich málo), kteří se předhánění v
schvalování této akce, aby mi na ně logicky správně bez ideologického zlehčování
a zamlčovaných předpokladů odpověděli.
Hlavním důvodem (v podstatě jediným), který se mi podařilo v novinách
za posledních čtrnáct dní nalézt, je ochrana lidských práv albánských civilistů
v Kosovu.
Má vůbec NATO (nechci ho v žádném případě srovnávat s Varšavskou smlouvou)
právo zahájit válku v zájmu ochrany lidských práv, když jeho jednotlivé
země i celá organizace v minulosti jejich poškozování bez hlasitějších
protestů přihlíželi (srpen 1968 u nás, rok 1956 v Maďarsku, Čečensko 1995,
Rwanda a bezpočet Afrických a Jihoamerických diktátorů) nebo ho pomáhali
financovat (americká pomoc Rudým Khmerům v boji proti Vietnamem dosazené
vládě v Kambodži již po genocidě, která stála život více než miliónu lidí,
Pinochet v Chile nebo dnes příliš nezmiňovaná podpora Sadáma Husajna v
době, kdy válčil s Íránem a testoval chemické zbraně na vesnicích Íráckých
Kurdů) a někdy se ho dokonce aktivně účastnili (Biafra, Vietnam nebo turecký
Kurdistán).
Nikde jsem odpověď na tuto otázku nenašel, ale možná je kladná. Nebo
se odehrál v NATO nějaký zlom a politici se rozhodli lidská práva chránit
bez ohledu na momentální výhodnost této obrany v daném okamžiku?
Zcela základním kamenem konceptu lidských práv je jejich univerzálnost,
mají je všichni. Jak je potom možné, že se NATO nebere za lidská práva
Kurdů v Turecku (jsou to tři týdny, kdy v naší televizi běželi záběry tureckých
letadel odstřelujících kurdské vesnice) nebo Tibeťanů v Číně? Nenaléhám
na okamžité bombardování těchto zemí. Nestačilo by třeba zastavit americkou
finanční pomoc Turecku a odebrat doložku nejvyšších výhod Číně? Dalším
krokem by mohly být hospodářské sankce. Ani jedna z těchto akcí by nestála
život jediného člověka, nepřinesla by takové hmotné škody.
Nejsem ovšem generál abych vyčíslil strategickou hodnotu spojenectví
s Tureckem nebo obchodník, abych vyčíslil hodnotu obchodu s Čínou. Tyto
hodnoty by však neměli hrát roli, když jsme se za ochranu lidských práv
Kosovu rozhodli zaplatit i životy Srbů. Tohle je zcela zásadní problém
a jeho přecházení jenom pomáhá komunistům. Dovedeno do konce: Členství
v NATO je přínosem pro doktora Sládka, protože kdyby se (nedej bože) dostal
k vládě, bude si to moci s Romy vyřídit po svém a NATO ani necekne. Špatně
to koresponduje s prohlášeními o nové éře dějin, neboť při vhodných příležitostech
bránilo NATO lidská práva i v dobách nejstudenější války, ostatně rád se
s nimi oháněl i Leonid Brežněv. Jediné, co mě napadá je, že NATO fakticky
uznalo častou námitku Číny a rozhodlo se uplatňovat lidská práva pouze
v evropsko-americkém kulturním okruhu. Výrazně to ovšem oslabuje dějinnost
současné války a vyvolává otázky, kdo do tohoto okruhu ještě patří. Nemělo
by tam patřit třeba i Turecko, které je členem NATO a chce vstoupit i do
EU. Pokud neplatí slovo politiků NATO v tomto případě, jak se mohu spolehnout
na jejich ujišťování, že nás v případě ohrožení ochrání. Platí toto ujištění
vždy, nebo jenom když to nebude mnoho stát.
Mají země NATO vůbec právo vměšovat se do záležitostí bývalé Jugoslávie.
Jejich politika rozdělení špatně (ale přijatelně) fungující jednotné federativní
Jugoslávie na malé samostatné státy ovládané (s výjimkou Slovinska) autoritářskými
vůdci, kteří svoji moc postavili na rozdmýchání a udržování extrémního
nacionalismu, vyústila v občanské války a etnické vyčištění všech smíšených
oblastní (s výjimkou Makedonie, ale bohužel ještě není všem dnům konec).
Soudě podle výsledků (i když v politice jsou proklamace asi důležitější)
jsou všichni politici bandou trapných břídilů, kteří pomohli na svět pohromě
a pak ze špatného svědomí věnovali hlídání hrobů jejich obětí. Možná je
jejich současná křečovitá snaha z tohoto pohledu lépe pochopitelná, ale
opět přichází až příliš pozdě. Jaká je záruka, že současné řešení je alespoň
vyhovující, když předchozí se ukázalo jako totálně špatné?
Jsou Srbové opravdu hlavní viníci? Za co stojí informace, které nám
poskytují naše média? Přečetl si Václav Havel kromě první zprávy o bombardování
Sarajevské tržnice, které měli provést Srbové i tu druhou, která (nebyla
na první straně, ale bohužel v malinkém článku na straně 8) přinesla zjištění
mezinárodní komise, že útok nemohli provést Srbové (kdo ho provedl se článek
nezmiňoval, zřejmě UFO). Všiml si zprávy finských vyšetřovatelů, že není
možné zjistit, kdo provedl masakr 43 lidí v mě už neznámé kosovské vesnici.
Masakr, který byl ihned připsán Srbům. Uvědomují si naši politici, že každý
mrtvý Albánec je pro Srby prohrou a Albáncem obrovským přínosem. Jsem přesvědčen,
že obě bojující strany to dávno ví. Podle některých zpráv používá Alžírská
vládá taktiku vraždění vlastního obyvatelstva úspěšně už několik let. Kdy
bude naše veřejnoprávní televize kromě nepotvrzených zpráv kosovských Albánců
o stovkách mrtvých Albánců přinášet nepotvrzené zprávy Jugoslávské televize
o desítkách mrtvých a tisících vyhnaných Srbů (tím netvrdím, že se v Kosovu
toto děje, ale věřím tomu, že takové zprávy určitě Jugoslávská televize
vysílá)?
S překvapením jsem zjistil, že Srbové tvořili na území chorvatské Krajiny
až 91% většinu. Jejich snahu (nutno zmínit, že spojenou s vyhnáním Chorvatů)
o odtrhnutí od státu, který se nestydí za svoji ustašovskou minulost a
který je jako menšinu zrušil, vyřešila chorvatská armáda útokem a vyhnáním
200 000 lidí (podle Srbů 500 000). Až po třech letech se objevila v novinách
zpráva o vyšetřování některých chorvatských generálů z válečných zločinů.
Většina Albánců v Kosovu není dnes větší. Neplyne srbské přesvědčení o
správnosti jejich akcí v Kosovu i z této zkušenosti?
Může spojenecké bombardování na postoji Srbska něco změnit, když podle
všech zpráv Miloševičovu pozici pouze posiluje (navíc jeho postoj není
v Srbském vedení ojedinělý, jak se snaží někteří politici namluvit veřejnosti)?
Nikde jsem se nesetkal se Srbem, který by se chtěl vzdát Kosova. Jak dlouho
bude po útocích trvat než se bude moci v Srbsku ustavit politická síla,
otevřená dialogu se Západem bez nebezpečí obvinění ze zrady? Každý psycholog
ví, že jedinec zahnaný do úzkých agresí se ještě více utvrzuje ve svých
názorech. Neprohloubí spojenecké bombardování jen srbskou nedůvěru (někde
asi spíše nenávist) kAlbáncům. Uvědomuje si NATO, že ve středu přišlo o
poslední možnost, aby jeho vojáci vstoupili do Kosova jako ochránci míru?
Že se tam nyní můžou přijít už pouze jako okupanti?
Vědí redaktoři televizních novin, co znamená slovo mise? Spojenecké
bombardéry nepátrají v Srbsku po zbytcích mimozemského života ani nerozhazují
bombóny pro děti. Vracejí se z bombardování (stejně jako Ruské bombardéry
po bombardování Grozného). Vracejí se z náletu, ze zabíjení lidí a ničení
jejich majetků (které jsou západní společnosti tak drahé) a používání podobných
zastíracích eufemismů mě zavání urážkou jejich obětí.
Znám osobně několik Srbů a žádný z nich nebyl pologramotnou, krvelačnou
bestií, které vystupují v Mladé frontě DNES. Jsou to normální lidé, kteří
si svoje životy zaslouží stejně jako kterýkoliv Albánec nebo Američan.
Za ty, které jsem potkal na Zakarpatské Ukrajině (na rozdíl od Čechů,
které jsem potkal na stejném místě) se jejich krajané nemusí stydět. Není
mi lehko při pomyšlení, že na ně bez vyhlášení války sypeme bomby (a ještě
se tváříme jakoby se jim nemohlo nic stát), že moje vlast patří mezi státy,
které se je snaží zabít. Nechápu, jak na to mám být hrdý, ale chápu Srba,
který včera na obrazovce vyčítal Čechům jejich postoj, protože Srbové jsou
opravdu jediný národ v Evropě, který nás na rozdíl od všech našich dnešních
spojenců nezradil ani v roce 1938 ani v roce 1968.
Nejsem komunista, v posledních volbách jsem volil US. Žádám jenom odpověď
na svoje otázky. Odpověď logickou, odpověď, která mi vysvětlí proč se mýlím,
bez toho, abych apriori uznal za pravdivé cokoliv, kromě ochrany lidských
práv. Odpověď, která obstojí i když budu život jediného Srba považovat
za cennější než neviditelný bombardér B2. Odpověď, která mi zbaví pocitu,
že se i mým jménem (poprvé v životě - je mi 26 let) zbytečně vraždí, pocitu,
který mi není vůbec příjemný, pocitu, na který musím myslet víc než je
mi milé.
Nejsem naivní a chápu, že politici nemohou říkat a novináři psát celou
pravdu. Kousek, kterého se mi v této záležitosti zatím dostalo, mě však
připadá příliš malý v poměru k její závažnosti. Pokud ho do pěti dnů nedostanu
nezbyde mi než se hluboce stydět a snažit se napravit fakt, že stojím na
špatné straně barikády. Protože jestli NATO prolévá srbskou krev bez opravdu
pádných důvodů, je moji povinností se v zájmu lidských práv ozvat.